Kapitoly článku
Co je to skutková podstata přestupku
Skutková podstata je právní pojem, který označuje soubor znaků, které musí být naplněny, aby se jednalo o přestupek. Jedná se tedy o podmínky, které musí být splněny, aby jednání osoby mohlo být kvalifikováno jako přestupek a mohla být za něj potrestána.
Přestupek definuje zákon o odpovědnosti za přestupky a řízení o nich takto: “Přestupkem je společensky škodlivý protiprávní čin, který je v zákoně za přestupek výslovně označen a který vykazuje znaky stanovené zákonem, nejde-li o trestný čin”. Od této definice se tak odvozuje skutková podstata přestupku a její znaky:
Protiprávnost
Protiprávnost znamená, že jednání porušuje platné zákony. Každý přestupek musí být definován zákonem jako protiprávní jednání. To znamená, že existuje právní norma, která stanoví, že určité chování je zakázáno nebo omezeno.
Příklad: Řidič zaparkuje na místě pro invalidy, aniž by měl odpovídající průkaz. Tento čin porušuje dopravní předpisy, které vyhrazené místo chrání pro osoby se zdravotním postižením.
Výjimkou jsou tzv. okolnosti vylučující protiprávnost. Jedná se o situace, kdy by jednání osoby bylo považováno za přestupek, ale není. Patří mezi ně krajní nouze, nutná obrana, přípustné riziko a oprávněné použití zbraně.
Příklad: Řidič zastaví na parkovacím místě pro invalidy, kde je zákaz stání, aby byl schopen co nejrychleji pomoci kolemjdoucí ženě, kterou někdo fyzicky napadá.
Společenská škodlivost
Společenská škodlivost se týká negativního dopadu jednání na společnost jako celek nebo na jednotlivce. Společnost zde tedy představuje zájem chráněný zákonem. Tento znak napomáhá rozlišení toho, zda je spáchaný čin pouhým přestupkem nebo trestným činem – záleží totiž na míře této společenské škodlivosti.
Příklad: Řidič parkuje své vozidlo na místě, které je vyhrazeno pro zásahová vozidla (například před požárním hydrantem). Tímto jednáním blokuje přístup zásahovým vozidlům, což může v případě nouzové situace ohrozit životy a majetek občanů. Tento přestupek je považován za společensky škodlivý, protože může vážně ovlivnit schopnost hasičů rychle a efektivně reagovat na požár.
Přišla vám pokuta nebo předvolání k řešení přestupku?
Sankce za něj mohou být vysoké a nevyplatí se absolvovat řízení bez porady s advokátem. Nechte si pomoci od nás. Pomůžeme vám se správnou argumentací, stejně jako se získáním důkazů.
Výslovné označení v zákoně
Výslovné označení v zákoně je princip, který vyžaduje, aby konkrétní jednání bylo explicitně uvedeno a definováno jako přestupek v platném zákoně. Tento princip zajišťuje jasnost a předvídatelnost, které jsou nezbytné pro spravedlivé uplatňování práva.
Příklad: Zákon o silničním provozu stanoví v paragrafu 27, odstavci g, že „Řidič nesmí zastavit a stát na železničním přejezdu, v podjezdu a v tunelu a ve vzdálenosti kratší než 15 m před nimi a za nimi“.
Vykazuje zákonem stanovené znaky
Konkrétní jednání musí mít všechny znaky uvedené v zákoně, aby se mohlo jednat o přestupek. Zákon tak musí jasně a konkrétně určit, jaké chování nebo jednání je zakázáno nebo omezeno. To zahrnuje popis jednotlivých prvků, které musí být přítomny, aby se jednání kvalifikovalo jako přestupek.
Zároveň také platí, že zákon může stanovit specifické okolnosti nebo situace, které musí být splněny pro to, aby se jednání považovalo za protiprávní. Například, pokud je určité jednání povoleno pouze za určitých podmínek nebo situací.
Příklad: Zákon explicitně definuje, že je zakázáno stát na místě, které je určeno pro zásahová vozidla. Toto pravidlo je doplněno dopravním značením označujícím zákaz stání.
Nejde o trestný čin
Platí, že trestní právo je až posledním možným řešením a přednostně (tam, kde to postačuje) se použije jiné právo. To znamená, že pokud lze určité protiprávní jednání postihnout jako přestupek, bude posuzováno jako přestupek. K nahlížení na jednání jako na trestný čin a posuzování dle trestního práva by se tedy přistoupilo až v případě, že by přestupkové právo nestačilo vážnosti provedeného činu.
Příklad: Osoba si v parfumerii strčí do kabelky voňavku v hodnotě 2 000 korun a pokusí odejít bez placení. V tomto případě se jedná o přestupek, protože škoda je nedosahuje 10 000 korun. Pokud se však pokusila odcizit parfémů více a jejich hodnota by překročila 10 000 korun, pak by se jednalo o trestný čin.
Odpovědnost za přestupek
Odpovědnost za přestupek znamená, že osoba může přestupek spáchat a může za něj být potrestána. Různě se definuje pro fyzické a právnické osoby:
Odpovědnost fyzických osob
Aby mohla fyzická osoba spáchat přestupek, musí splnit tři podmínky:
- Musí být starší 15 let.
- Musí být příčetná: Musí mít schopnost rozpoznat protiprávnost svého jednání a ovládat své chování.
- Musí jít o zavinění: Osoba musí mít vnitřní vztah k následkům svého jednání. Musí přestupek spáchat z nedbalosti nebo úmyslně.
Odpovědnost právnických osob
Právnická osoba je pachatelem, pokud:
- přestupek spáchala fyzická osoba, jejíž jednání je přičitatelné právnické osobě
- a tím porušila právní povinnost uloženou právnické osobě, a to při činnosti právnické osoby, v přímé souvislosti s činností právnické osoby nebo ku prospěchu právnické osoby nebo v jejím zájmu.
Touto osobou může být:
- statutární orgán nebo člen statutárního orgánu,
- jiný orgán právnické osoby nebo jeho člen,
- zaměstnanec nebo osoba v obdobném postavení při plnění úkolů vyplývajících z tohoto postavení,
- fyzická osoba, která plní úkoly právnické osoby,
- fyzická osoba, kterou právnická osoba používá při své činnosti, nebo
- fyzická osoba, která za právnickou osobu jednala, jestliže právnická osoba výsledku takového jednání využila.
Za porušení právní povinnosti uložené právnické osobě se považuje také porušení právní povinnosti uložené organizační složce nebo jinému útvaru, který je součástí právnické osoby.
Shrnutí
Skutková podstata přestupku je klíčovým právním pojmem, který určuje podmínky, jež musí být splněny pro to, aby jednání bylo považováno za přestupek. Tento rámec zahrnuje protiprávnost, společenskou škodlivost, výslovné ustanovení v zákoně a další specifické znaky. Důležitost skutkové podstaty spočívá v tom, že jasně definuje, kdy a jak lze určité jednání postihnout jako přestupek, nikoli trestný čin. Odpovědnost za přestupek se rozlišuje pro fyzické a právnické osoby na základě specifických kritérií, jako je věk, příčetnost a zavinění u fyzických osob či přičitatelnost a porušení právní povinnosti u právnických osob.